Se på dette.
- Et stort framskritt. - Ja.
- Lee? - Celine.
Vil du ta en kopp kaffe?
Jeg savner henne.
Legg denne i vesken. Han sender SMS.
- Hva skjedde? - Han sa noe.
Hun førte hånden til munnen som om hun ble rørt.
- Vær litt høflig. - Du tuller.
Hvem er dere?
Vi har spørsmål angående Jamie Harris.
Jeg vet bare hvor hun jobber.
Rart hvordan sorg påvirker oss på så forskjellige måter.
Jeg tenker på henne støtt og bærer på brevet hennes.
- Pasienten har nyresvikt stadium 5. - Vet du hvor organene kommer fra?
- Det blir dyrt. - Jeg bryr meg ikke.
- Ikke? - Gi meg et beløp.
Det eneste alternativet er å la henne dø. Hun er kona mi!
Og reaksjonen hans når statuen får liv, er vantro.
Når det synker inn over ham og for oss hva som skjer, -
- blir scenen neste ulidelig rørende.
Jeg syns ikke at den er rørende. Den er forvirrende.
Hvorfor det?
Har hun gjemt seg hele tiden? Hvor lenge?
I 16 år.
Så hun gjemmer seg og venter til å spille et puss. Det er bare dumt.
Eller er hun død, som de sa? Gjenopplivet Paulina henne?
- Men hun er jo eldre. - Hva?
Hun ble eldre.
Så det var et puss. Det er jo bare latterlig.
Jeg syns at det var fantastisk. Det var fortryllende.
Man bør nok ikke tolke det bokstavelig.
- Det er en unnskyldning. - Hvorfor det?
Kan vi bare gå videre nå?
Hvorfor? Jeg prøver... Jeg prøver å stille et spørsmål.
Så i 16 år har hun fått kongen til å tro at hun er død.
Han har vært ute av seg av sorg -
- så hun en dag skal spille en statue som blir levende.
Bare for å se ham bli overrasket?
- Det er jo grusomt! - Det er fantastisk.
- Jeg tror... - Det er så poetisk.
- For å forstå stykket... - Nei, det er forferdelig!
- Og hvordan i huleste...? - Herregud! Nå har du fått vist deg.
- Hva sa du nå? - Kan vi gå videre?
- Jeg prøver å bidra her. - Du vil bare ha oppmerksomhet.
- Oppmerksomhet? - Jeg kjenner typen.
- "Typen"? - Greit!
Nei! Hva slags type er jeg?
En sånn som vil lage oppstyr for å få oppmerksomhet.
- Hæ?! Hva pokker har jeg gjort deg? - Det kan jeg fortelle deg.
Du har kjedet meg i 20 minutter for å få stå i sentrum.
Hvor skal du, Eve? Sett deg. Det er bare en diskusjon.
Eve! Slutt!
- Dr. Milton? - Professor Kirby.
- Hyggelig. - I like måte.
Eve er voksen og må ta ansvar for sine handlinger, men jeg liker henne.
Jeg vil ikke at det skal fortsette uten at vi først kontakter deg.
Det er som sagt ikke første gang.
Jeg setter pris på at du kontaktet meg.
Jeg vet at dere begge har blitt rammet av sorg.
- Jeg beklager. - Takk.
Hvordan har hun taklet det?
Det har vært tøft. Men jeg trodde at hun taklet det godt.
Vi er alle eksperter på å skjule hva vi føler seg på innsiden.
- Det er sant. - Selv for oss selv.
Jeg kan ikke benekte at jeg har vært distrahert selv.
Det er kanskje verdt å gjøre noe med det.
Hei, jenta mi. Det er meg. Jeg lurer bare på hvordan du har det.
Kanskje du... Nå er det kanskje du som ringer.
Hallo?
- Vet du hvem jeg er? - Kanskje.
Møt meg ved Norland Square om 40 minutter.
40 minutter? Greit. Har du...?
- Så fire antigener matcher? - Det stemmer.
Det er ganske bra.
"Ganske bra"? Utmerket, vel? Med tanke på hvor raskt vi fant en.
- Når kan jeg hente den? - Nå skal vi ikke forhaste oss.
Jeg har andre nyheter også. Prisen er fordoblet.
Hva?
En annen kjøper kan betale 100. Så hvis du ikke får tak i 50 til...
- En annen kjøper? - Jeg vet det. Ketchup-effekten.
- Vi hadde en avtale! - Etterspørselen endret vilkårene.
Men vi gir deg forkjøpsrett, så du burde være takknemlig.
Kjøpet må bli gjennomføres klokken fire i ettermiddag.
Ellers går nyren til den andre kjøperen.
Klokken fire?
Vi ser fram til å høre fra deg.
- Gratulerer. - Takk!
- Når er termin? - I november.
- Gutt eller jente? - Jeg vil ikke vite det.
Bedre med en overraskelse.
- Prøv den, hvis du vil. - Jeg vet ikke. Har dere andre farger?
Nei, men jeg liker den rosa.
Jeg også, men jeg vet ikke om det er meg.
- Når stenger dere? - Seks.
Jeg tenker på det og kommer tilbake.
- Er du her da? - Nei, jeg slutter tre.
- Takk for hjelpen. - Ikke noe problem.
- Skal jeg legge den tilbake? - Jeg tar den. Ha det.
- Investeringen i Plymouth, da? - Sju arbeidsdager.
- Pensjonen min, da? - Det lar de deg ikke gjøre.
Hvorfor trenger du penger så raskt? Du er vel ikke spilleavhengig?
Hva? Nei, nei, nei.
Det beste du kan gjøre, er å gå til banken -
- og ta ut de 11000 du har igjen der.
- Det er litt knapt. - Jeg vet det.
Med god margin.
22000 pund.
22000? Nå tuller du.
- Jeg har bare 22000 i kontanter. - Den er verd 30000.
- Jeg har ikke 30000. - 26000, da?
Hvor mye sa jeg at jeg hadde?
Ja vel, da.
Hei, Michael?
Nei, det går bra.
Har du tilfeldigvis fem minutter til overs til en kaffe?
Flott.
Jeg kommer til deg.
- Daniel. - Hei, Michael.
Hvordan går det?
- Det går bra. - Greit.
- Men det er fortsatt vondt. - Naturligvis.
Men det går stadig bedre.
Vi savner deg her.
Det setter jeg pris på å høre.
Kom.
Da Beth gikk bort, ble det utløst.
Først var det beskjeden innsats. Fem eller ti pund. Men så...
Så ble de større og større inntil...
Får du hjelp for dette?
- Eller hvordan foregår det? - Noen kan få meg inn på behandling.
Det er jo en begynnelse.
Ja, det er det.
Men imens...
...har jeg et alvorligere problem.
Og hva er det?
- Jeg tapte en del penger nylig. - Ja vel?
- Og jeg må betale tilbake i dag. - Au da... Hvor mye?
- 20000 pund. - Selvsagt tenkte du på meg da.
- Jo... - Helsike, Daniel. Hør her...
Jeg ville ha gjort det.
- Men jeg er blakk. - Jeg trodde at du hadde en arv.
Nei. Jenny hadde det.
Det er noe med regnskapet, så vi får ingenting før det er løst.
- Helsike... - Fins det ingen andre å spørre?
Jo, kanskje.
Dr. Milton?
- Hei, Suzana. - Har du tid et øyeblikk?
Ja da.
- Jeg har ikke følt meg så bra. - Nei vel?
Jeg er sliten hele tiden, så jeg er redd for at det er noe alvorlig.
Det trenger det ikke å være. Du kan avtale tid for å bli undersøkt.
Kunne du ha gjort det?
- Jeg? - Ja.
Nei, allmennlegen din ville ha vært et riktigere valg.
- Jeg kan ikke gå til en lege. - Hvorfor ikke?
Det fins visse opplysninger som ingen får vite...
Sånt som jeg måtte ha avslørt.
- Personopplysninger? - Ja.
- Men hvis du undersøkte meg uten... - Uten å be om dem?
Ja, som en personlig tjeneste. Vær så snill?
Du har alltid vært så snill. Bare glem det. Unnskyld!
Nei, ikke be om unnskyldning. Vi kan...
Skriv inn nummeret ditt her. Jeg ringer, så ordner vi noe.
- Er du sikker? - Ja, jeg lover.
- Hva skal du be henne med på? - Japansk.
- Sushi og sånt? - Ja.
Akkurat. Jeg har aldri spist japansk.
Men Michelle og moren hennes liker det.
- Vær så god. - Takk.
Hvordan har Michelle det?
Bra. Det er så fint å kunne sende SMS.
- Er det sant? - Ja.
Bra. Godt at jeg kunne hjelpe dere.
Når hadde dere kontakt sist?
- I morges. - Var hun hjemme eller på jobben?
- Hjemme. - Ja vel.
- Men det var tidlig. Hvordan det? - Nei, ikke noe spesielt.
Jeg må uansett dra til Manchester akkurat de dagene.
Men det ville ha vært en god mulighet.
- Anna? - Ja?
- Hvor er du? - Jeg lytter.
Hva snakket jeg om?
- Beklager. - Hva er det?
- Ikke noe særlig. - Forskningen?
Ja.
- Når ble du så besatt? - Jeg er ikke besatt.
Hva er det, da?
Jeg bare... Jeg vet ikke.
Når man er så nær ved å løse et problem, kan man bli litt...
- Besatt. - Opptatt av det.
Jobber du fremdeles?
- Ja, jeg vil sjekke noen ting. - Å, Beth...
- Det tar bare et par timer. - Men alle venter på deg.
Ingen venter på meg, Anna. Det er julefest.
Skulle ikke Daniel gå?
- Gud, ja... - Akkurat. Så...
Kan du ta deg av ham til jeg kommer?
Og prøv å holde Nancy Booth unna ham.
- Beth? - Ja?
- Hvorfor er dette nødvendig? - Du vet hvor nær vi er.
Ja, men vi er like nær i morgen.
Unnskyld hvis jeg sier det, men du har blitt litt...
Litt hva da?
Besatt.
Har du aldri ambisjoner om å gjøre noe som ingen har klart?
Vi ses senere, Anna.
Det går bra.
Hva tror du om Spania? Du har sykt lekker kropp.
- Munnen rundt din sandete pikk. - Jeg skyller bort sanden for deg.
- Hei, Jamie. - Daniel.
Er Lee her?
Nei, han skulle besøke en byggeplass eller noe.
Jaså. Ja vel.
- Er alt i orden? - Ja.
Bra.
200 m stover og 100 m sørover. Derfor har vi problemet.
Fordi det er så nært, må vi ha dette systemet i tankene.
I den opprinnelige skissen var dette overhodet ikke med.
Du er en milf. Jeg føler meg så tjukk at du kanskje ikke vil ha meg.
- Michelle? - Takk skal du ha, Harriet.
Må gå. Vær våken i kveld. Kyss.
- Du er ute etter et utseende. - Nei, en reaksjon.
Han sa noe. Det trenger ikke å ha med Jamie å gjøre.
Akkurat. Det kan være hva som helst.
Jeg tror ikke at det kan handle om noe annet. Forstår du?
Du kommer ikke til å se ham her i dag. Hun går nå.
Pokker også!
- Hei. - Hei.
- Hvordan går det? - Bra. Og du?
Jeg skal gjøre noen ærender.
Er alt...? Er alt bra mellom oss?
- Jeg er jo her. - Ja.
- Vi kan prate mer senere. - Ja visst.
Tolv meter innenfor -
- bør vi gjøre en forstudie av en tunnelforgrening.
Det kan komme til nytte under vedlikeholdet, Mr. Simmons.
- Hæ? - Hører du etter?
Unnskyld, men jeg må ta en kort telefon.
Ja vel. Gå av gårde og ring.
- Hei! - Hei!
Hva mer?
Det var alt, men det var tydelig at hun ville stille flere spørsmål.
- Naturligvis. - Hun bare smilte hele tiden.
- Hallo? - Michelle?
- Ja. - Det er Lee. Jamies venn.
- Er alt bra med ham? - Ja. Jeg må bare...
Beklager. Men jeg må råde deg til å ikke dra på jobben på en stund.
- Hvorfor ikke? - Noen leter etter ham.
- De vet kanskje at du jobber der. - Politiet?
Nei, ikke politiet.
Men det er ikke folk som tenker på hans beste heller.
Jeg vet ikke hvor han er.
Nei, men de er vanskelige å overbevise.
Jeg skal ikke jobbe før i morgen, så jeg ringer og sier at jeg er syk.
Si hva du enn trenger å si.
- Michelle? Straks klart! - Jeg kommer!
- Jeg må legge på. Takk. - Greit. Ha det.
- Har du hele summen? - Ja.
Bra.
- Hvem er de? - Hun ser kjent ut.
- Jaså? - Ja, hun var i butikken i morges.
Sjekk bilnummeret.
- Michelle... Felicity, ikke sant? - Ja.
Og Tobias. Felicity er Jamies tante.
- Det er ikke helt sant. - Ikke?
- Jeg sa det bare for å få komme inn. - Mener du det?
Michelle og jeg har allerede møttes.
Så hvem er du, da?
Slå deg ned.
- Jeg vet ikke hvor han er. - Er det sikkert?
Hun sa at hun var sikker på det. Kan dere gå nå?
- Det er ditt første barn, hva? - Ja.
- Da vet du ikke hvor vondt det gjør. - Hva mener du?
Enkelte blir helt sjokkert over det.
- Hva mener du? - De fleste får epidural.
Du har ganske lav smerteterskel, da?
Nei, hun ser ingen grunn til å lide uten grunn.
Nettopp. Det er interessant at du sier det sånn.
- Hvem er det? - Hvordan skal jeg kunne vite det?
- Ikke åpne. - Hva?
- Jeg har ikke... - Gå!
- Hei! - Kan vi ta en prat?
Ja da, kom inn.
- Vi har besøk. - Hvis vi forstyrrer, så...
Nei, det går bra. Takk, Michelle.
Jeg kjenner deg igjen.
Mercy King, Sebastians mor. Jeg syntes at du var kjent.
Og hvem er du?
- Hvem jeg er? - Ja.
- Det raker ikke dere. - Det var litt uhøflig.
- Lær deg litt folkeskikk. - Kanskje du får lære meg litt. Prøv.
- Jeg trenger ikke å prøve. - Kanskje vi skal ha en time nå.
- Keith... - Rob!
Keith! Nå drar vi.
- Vi ses. - Ja, vi ses.
Hva holder du på med?
- Alt i orden? - Ja.
- Sikker? - Ja.
- Hva ville de? - De leter etter Jamie.
- Truet de dere? - Nei.
- Jo, indirekte. - Flaks at vi ringte på, da.
- Ja. - Hva vil dere?
Jo, vi...
- Michelle, sett deg! - Jeg tilkaller hjelp.
Ambulanse, takk.
Jeg vil ikke ha barnet!
Ikke uten ham, mamma! Ikke uten Jamie!
- Dr. Sutton-Greville. - Hei!
Har du pengene der?
- Ja. Har du nyren? - Ja, ja.
- Virker den bra? - Kan jeg...?
Takk.
Vi skal bare telle dem.
Sutton-Greville?
- Er det ditt ekte navn? - Nei.
- Er navnet ditt Clive? - Hvorfor skulle det ikke være det?
- Ja, det var hele summen! - Greit. Bra.
Dr. Sutton-Greville.
- Hyggelig å handle med deg. - Hvis dette er handel...
- Hvor viktig er nyren for deg? - Viktig.
- Et spørsmål om liv eller død? - Ja.
Tenk på betydningen av hva vi utstyrte deg med, -
- og sammenlign det med noen tusen pund til...
Har du gjort det nå? Utmerket.
Du kjører meg vel tilbake? Hallo! Hallo!
Hallo! Jeg må dra tilbake!
Å, pokker!
Unnskyld meg? Unnskyld meg.
Fins det en bussholdeplass der borte?
- Har du øl i den der? - Øl? Nei, dessverre.
- Du hadde gitt meg en i så fall, hva? - Jo... Ja, det hadde jeg.
- Det fins en rundt hjørnet. - Fint. Takk skal du ha.
Kos deg med ølet, din gjerrige rakker...
Dette blir bussens endestasjon. Dere må gå av her.
Beklager. Det kommer straks en buss.
- Hvor lang tid er det til det? - Ti minutter.
Taxi!
Temple T-banestasjon, så raskt du kan.
- Går det ikke an å komme forbi? - Nei.
- Kan du snu? - Det er ulovlig. Glem det.
Flott...
- Behold vekslepengene. - Takk.
Temple T-banestasjon, takk. Så raskt du kan.
Takk.
- Hei, pappa. - Hei, jenta mi.
- Jeg fikk ikke tatt telefonen. - Det går fint.
- Har det skjedd noe? - Nei.
- Jeg lurte på om du ville treffe meg. - Ja, selvsagt.
Bra.
Når da?
- Hva med i overmorgen? - Ja, det låter bra.
Flott.
Vent et øyeblikk. Unnskyld meg, hvorfor har vi stanset?
Husker du meg ikke?
Unnskyld, men jeg hadde en stressende dag.
- Jaså? - Ja.
- Kom deg ut av bilen min. - Hva sa du?
- Kom deg ut, takk. - Hvorfor det?
Jeg vil ikke kjøre noen som kaller meg en drittsekk eller taper.
- Pappa? - Jeg ringer siden.
- Ok? - Hva? Pappa!
- Jeg har bedt om unnskyldning. - Gå ut!
Du har plukket meg opp. Du skylder å kjøre meg dit jeg vil.
Hva gjør du?
Nei!
- Kom her. - La meg være! Ikke rør meg!
- Nei, nei, nei! Gi meg den. - Kom deg ut.
Greit, jeg går ut. Helsike heller! Gi meg den nå.
- Si "takk". - Herregud, takk.
- Bedre. - Takk.
Håper du fikk deg en lekse. Litt høflighet hjelper.
Nei!
- Gi meg et eksempel. - På jobben, for eksempel.
Sjefen min, Jeremy, plager meg fordi jeg ikke tilpasser meg etter...
- Gjør hva du selv vil. - Hva?
- Gjør det du liker. - Det er akkurat det jeg mener.
Hvorfor gjør ikke folk nøyaktig det de liker?
Hva er det du liker?
Fortell. Jeg fortalte om det pinlige i dyrehagen.
- Ja, men liksom... - Kom igjen.
Kom igjen.
Ja vel.
Dette er ikke hele livet mitt på noe vis, men...
Har du hørt om prepping?
- Alt bra? - Ja. Hvordan det?
- Du ble litt stille. - Nei da, alt er bra.
Ja vel.
Her kommer den. Da så.
- Jeg ringer deg. - Ja, fint.
Greit.
- Jeg hadde en hyggelig kveld. - Jeg også.
Celine her. Legg igjen en beskjed etter pipet.
Jo, du...
Jeg ringer bare fordi...
Kvelden endte litt merkelig uten at jeg vet hvorfor.
Jeg lurer på om det var noe jeg sa.
For hvis det var det, vil jeg gjerne forklare meg.
Men kanskje jeg innbiller meg alt sammen.
Jeg kan være litt paranoid.
Ok... God natt.
Yo! Er du der? Michelle? Michelle? Michelle?
Fikk du meldingen?
Nei.
Jeg gjorde det.
- Gjorde du det? - Ja.
Det krevde bare litt prøving og feiling.
Til slutt klarte det.
Du...
Etter i kveld slutter jeg å komme ned hit.
Alt har ærlig talt gjort meg litt forvirret.
Jeg har gjort det jeg kom hit for, så det ville vært et fint øyeblikk...
...for å gå tilbake til livet mitt.
- Ja vel. - "Ja vel"?
Jeg har ingen nytte av dette lenger.
Hvorfor har du ingen nytte av det?
- Det blir ingen ny nyre. - Hva?
Hvorfor ikke?
Bare gå, Anna.
- Forklar meg det først. - Kjøpte den, hadde den, mistet den.
- Men hvordan? - Den er bare borte.
Takk for all hjelpen, men...
Jeg er lei for det.
Det er jeg virkelig.
Gå, hvis du skulle gå.
- Når setter du dem inn? - I morgen.
Gjør det om morgenen. Jeg har noen ærender.
- Det hadde jeg uansett tenkt å gjøre. - Bra.
- Hvordan har moren din det? - Hun har det bra.
Med bra mener jeg at hun er ei skikkelig heks.
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com